Bio je studeni 2016. godine, obljetnica pada Vukovara, kada smo u 24sata odlučili krenuti sa serijalom priča o nestalima, o ljudima za čijim se grobom traga već godinama, kojima se trag gubi u Domovinskom ratu...
Ispričali smo od tada stotine priča, stotine sudbina, dio tih priča pomogao je i da se rasvijetli poneka sudbina (ukupno je, od početka serijala, rasvijetljena sudbina 37 ljudi), ali je još 1903 onih za čije se posljednje počivalište ne zna, onih za kojima tragaju njihovi najmiliji, majke i očevi, sestre i braća, djeca ili prijatelji...
POGLEDAJTE VIDEO
Ti ljudi žive i danas sa samo jednom velikom nadom, sa samo jednom željom: da mogu zapaliti svijeću na grobu svojih najdražih. Dok ne doznaju istinu o njima, o nestalima, svi će ti pogledi i sva ta lica bit- lica tuge, lica koja pate i mole se u tišini.
Njihova lica, kao podsjetnik na sudbine svih nestalih u ratu, ali i na činjenicu da državne institucije ne smiju zaboraviti ni zapostaviti potrebu da se nestali pronađu, snimila je fotografkinja agencije Pixsell Sandra Šimunović, a mi ih u 24sata objavljujemo uz kratke priče naših novinarki Danijele Mikole i Romane Bilešić. Obje su i autorice knjige 'Nestali u Domovinskom ratu', djela u kojem su sadržane ispovijesti onih čija bi bol trebala probuditi svijest i savjest.
POGLEDAJTE VIDEO:
Danas vam donosimo dvije priče, jednog oca i jedne majke koji su ostali bez svojih sinova...
Samo da mogu dodirnuti nešto njegovo...
Mara Marijanović (79) iz Bogdanovaca - nestao sin Martin (33)
Živi sama, sa slikama i uspomenama. Jedna od tih uspomena ju je rasplakala. U urušenom podrumu stare kuće pronašla je košulju, Martinovu. Stavila ju je na grudi. Sjeća se dana kad ju je nosio.
Ta košulja je jedino što joj je od njega ostalo. Najdragocjenija uspomena. Pažljivo ju je oprala, osušila i složila u posebnu kutiju.
Vadi je kad je uhvati jaka čežnja. Mora opipati nešto njegovo jer joj je tako lakše. Malo plače, malo mu priča, a onda opet spremi košulju u kutiju i dugo gleda kroz prozor. Možda jednom i dođe.
Tražit ću svoga sina Gorana dok god dišem...
Pavao Živković (73) iz Vukovara, nestao sin Goran (22)
Vukovar je pao. Odvezen sam na Ovčaru, potom u logor u Stajićevo. Nisam imao pojma gdje su mi sinovi Damir i Goran. Među nas 900 logoraša bili su i moj otac, dva moja brata te ja.
Nas pet iz jedne obitelji. Vodili su nas svakoga dana na neki jadan obrok. Slučajno sam u prolazu vidio sina Damira među ostalim zarobljenicima. Nismo smjeli međusobno razgovarati ni zastajati.
Poskrivećki je dignuo ruku i mahnuo mi. Koža mi se naježila. Koliko sam bio sretan što ga vidim, toliko sam bio nesretan što je tu. Da sam barem tu našao i Gorana. Sad bismo bili zajedno. Imao je samo 22 godine kad se sa svima nama pridružio obrani Vukovara.
Nastavit ćemo i dalje pričati, pisati i snimati ispovijesti o tim sudbinama, uskoro izlazi i druga knjiga s najvećim neispričanim pričama Domovinskog rata, s potresnim svjedočanstvima koje mnoge obitelji i mnogi u zemlji u sebi nose kao otvorene rane.
Od početka rata i dana kada su u trenu prekinute mnoge mladosti, od dana kada su mnoge obitelji zauvijek zavijene u suze a tisuće sudbina zauvijek zatočene u pitanjima o kraju, o boli i patnji, prošlo je 28 godina. Zato ćemo i ovdje, simbolično, objaviti 28 portreta, 28 priča o nestalim ljudima iz svih dijelova zemlje. Dvadeset i osam lica tuge.
U 24sata u petak, u velikom specijalnom prilogu, objavljujemo prvih 14 priča, prvih 14 portreta ljudi koji tragaju za svojim sinovima i kćerima, braćom i roditeljima. U sljedećim danima objavljujemo i ostale ispovijesti, i ostala lica tuge.
Pokrovitelji akcije Nestali su, uz podršku Saveza udruga obitelji zatočenih i nestalih hrvatskih branitelja, predsjednica Republike Kolinda Grabar-Kitarović, MUP, MORH, Ministarstvo branitelja, Grad Zagreb, Zagrebačka županija, HEP, Janaf, Plinacro, Kamgrad i Jadrolinija.